În timpul vieții sale, Geoffrey Chaucer (născut în jurul anului 1340) a fost curtean, diplomat, colector de venituri, administrator, negociator, supraveghetor al proiectelor de construcții, proprietar de terenuri și cavaler al comitatului. A fost servitor, slujitor, soț, prieten și tată. În timp ce făcea și „era” toate aceste lucruri, scria. Nu doar că a scris în engleză – pentru prinți, prieteni, familie și, probabil, pentru propria plăcere – dar cunoștințele sale de franceză și italiană i-au permis să se angajeze cu operele poeților francezi notabili precum Eustache Deschamps, și, de asemenea, cu operele italiene ale lui Petrarca, Dante și Boccaccio, o înțelegere pe care a folosit-o pentru a îmbogăți și dezvolta propria sa limbă. Decameronul lui Boccaccio l-a inspirat pe Chaucer, în anii 1390, să înceapă lucrul la The Canterbury Tales, care era încă neterminat la moartea sa în octombrie 1400. Povestește despre un grup de 30 de pelerini care se întâlnesc la Hanul Tabard din Southwark, pe malul sudic al Tamisei, opus orașului Londra, și călătoresc împreună pentru a vizita atunci faimosul altar al Sfântului Thomas Becket din catedrala Canterbury. Gazda hanului, care îi însoțește, sugerează ca aceștia să se distreze unul pe altul pe drum spunând povești. Va exista un premiu pentru aceasta: cel mai bun povestitor va primi o masă gratuită în han la întoarcere. Poveștile spuse de pelerini variază de la comedii licențioase, la viețile sfinților și tratate morale, până la romance curtenitoare, dar sunt întotdeauna livrate cu o porție generoasă din spiritul șiret și umorul ironic al lui Chaucer. Deși bazate pe stereotipurile „satirei de stări”, pelerinii săi apar ca indivizi care pot fi recunoscuți de publicul lor. Chaucer reușește în scopul său de a produce o imagine de ansamblu a timpului său și a culturii acestuia, pentru posteritate, în maniera scriitorilor italieni proto-renascentiști. În deceniile după moartea sa, Chaucer a fost recunoscut și ridicat de o nouă generație de scriitori la o poziție de prestigiu în canonul emergent al literaturii engleze, din care a devenit în cele din urmă cunoscut ca „Tatăl Literaturii Engleze”. Această transcriere și ediție este preluată din British Library MS Harley 7334, realizată în decurs de zece ani de la moartea lui Chaucer. Scopul acestei ediții, cu note și glosse pe pagină, este de a permite cititorilor cu puțină sau fără experiență anterioară în engleza medievală să citească și să se bucure de această piatră de hotar în literatura engleză.