A fi cu adevărat viu înseamnă a fi nevoit să faci alegeri. A fi cu adevărat viu înseamnă, de asemenea, pur și simplu, a iubi. Nordul Germaniei, 1945. Noapte adâncă și iarnă grea, un băiat aude soldați și vede străini – muncitori forțați – fugind prin pajiștea de lângă mica sa localitate: șaluri și fuste în căderea zăpezii. Zilele finale sunt aproape, războiul aduce risc și șansă, iar Benno este martor la ceva ce abia înțelege. Pacea aduce mai mulți soldați – de data aceasta englezi – și ofițeri ai Crucii Roșii. Ruth, la prima ei misiune din Londra, primește în grijă un lagăr de refugiați pe pajiște, plin cu foști muncitori forțați. Pe măsură ce tot mai mulți sosesc, ea aude șoapte, zvonuri despre secrete întunecate legate de acea noapte înzăpezită. Locuitorii orașului se închid în sine, își închid gura și mintea față de evenimentele iernii, dar copiii orașului sunt curioși despre refugiații de la ușa lor, iar Benno nu poate păstra singur secretul său.